Reportaža
Mladomisnici Riječke nadbiskupije
Apolinar Barbiš, Silvije Jakšetić, Zdenko Lendl, Alen Markić, Kristijan Pandl i Dalibor Peričić novi su prezbiteri Riječke nadbiskupije. Donosimo njihove biografije i razmišljanja o svećeničkom pozivu.
„Ono što čini razliku između dobrog pastira i najamnika naša je povezanost s Kristom koja iz dana u dan treba postajati sve veća“, rekao je riječki nadbiskup Mate Uzinić šestorici novih svećenika koje je 20. travnja zaredio u župnoj crkvi sv. Ivana Nepomuka u Vrbovskom. Apolinar Barbiš, Silvije Jakšetić, Zdenko Lendl, Alen Markić, Kristijan Pandl i Dalibor Peričić novi su prezbiteri Riječke nadbiskupije, a u njihovu su slavlju u crkvi koju nazivaju „katedralom Gorskog kotara“, sudjelovali i svi svećenici nadbiskupije, obitelji ređenika te brojni vjernici. Velika radost i pljesak ređenicima prolomio se crkvom nakon što su završeni obredi ređenja te su novim svećenicima čestitali nadbiskup, a zatim i svi svećenici udijelivši im „cijelov mira“.
Novim prezbiterima i okupljenim vjernicima nadbiskup je istaknuo tri karakteristike dobrog pastira kojima moraju težiti: sebedarje, ljubav i sloboda. Položiti život za svoje stado, ako treba, to je razlika između pastira i najamnika, rekao je nadbiskup te objasnio kako najamnik radi za plaću i misli na sebe, a pastir ne. Riječi koje je uputio novim prezbiterima uputio je i svim vjernicima. „Isus nas svojim primjerom dobrog pastira poziva i šalje da jedni drugima i svima budemo dobri pastiri. Oni koji polažu život za druge služeći u ljubavi. Oni koji poznaju druge jer žive njihov život. Jer ih ljube. I oni koji sve što čine, čine ne zato što moraju nego zato što žele.“
Zdenko Lendl
„Svećeništvo je život, život crkvenosti, život ljudskosti i život Krista Svećenika, Proroka i Kralja, a na službu Božju svim ljudima! Mogu samo reći hvala Bogu što me poveo stranputicama mog života da bi me ponovo vratio na pravi put kada se to njemu učinilo zgodnim. Ljudima nemoguće i teško shvatljivo, ali Bogu, Bogu je sve moguće.“
Rođen je 27. kolovoza 1972. u Zagrebu. Kršten je, odrastao i završio osnovnu školu u Preseki, Župa sv. Petra apostola, Preseka. Godine 1987. odlazi u dječačko sjemenište na Šalati u Zagreb gdje kao pitomac, kandidat za svećenika, završava klasičnu gimnaziju. Po maturi upisuje KBF u Zagrebu kao bogoslov Zagrebačke nadbiskupije. Iz osobnih razloga napušta bogosloviju i diplomira kao laik 2001. godine.
Jedno vrijeme radio je kao dentalni asistent, a od 2006. godine vjeroučitelj je u jednoj osnovnoj školi, uz mali prekid 2013./2014. godine kada je bio općinski načelnik, sve do dolaska u Rijeku i bogosloviju u siječnju 2022. godine.
Kao đakon pastoralnu je praksu stjecao u župi Gornja Vežica te je nakon svećeničkog ređenja preuzeo službu župnog vikara.
Kristijan Pandl
„Radost je i nezasluženi Božji dar biti Kristov svećenik. Smatram da je svećenik onaj koji prvi u svemu treba nasljedovati Krista Gospodina i sjedinjavati se s njim u svakom pogledu, osobito u službi kod oltara. Veliki je to dar, ali i velika odgovornost. Molite za nas da budemo pravi i autentični Božji svjedoci.“
Rođen je 17. studenog 1992. u Osijeku od oca Dražena i majke Tanje r. Gojević. Kršten je i odrastao u Župi Svih svetih u Đakovu.
Nakon završenog osmog razreda u Đakovu upisuje trogodišnju srednju školu za kuhara u Opatiji, koju završava 2010. godine. Kratko je radio u struci, zatim volontirao u raznim crkvenim zajednicama u Đakovu. U proljeće 2014. godine prvi put osjetio je duhovni poziv za svećenika, a na jesen 2016. godine pristupa u Bogoslovno sjemenište „Ivan Pavao II.“ u Rijeci kao pripravnik/propedeut. Kao pripravnik položio je potreban četvrti razred strukovne škole i ispite državne mature te 2018. godine upisuje Filozofsko-teološki fakultet u Rijeci. Diplomirao je 19. rujna 2023. godine. Kao đakon pastoralnu je praksu stjecao u župi Donja Drenova te je nakon svećeničkog ređenja preuzeo službu župnog vikara.
Dalibor Peričić
„Svećenički poziv je privilegija i odgovornost istovremeno. Biti svećenik znači voditi ljude prema Božjoj ljubavi, milosrđu i istini te ih poticati na duhovni rast i dublje razumijevanje vjere. To je poziv koji zahtijeva duboku vjeru, strpljenje i empatiju, ali također i otvorenost za učenje, rast i promjenu kako bi se što bolje odgovorilo na izazove suvremenog društva. Nadam se da ću moći biti instrument Božje ljubavi i milosti u životima ljudi koje susrećem te molim za Božji blagoslov i molitvu vjernih u ovom važnom životnom putovanju.“
Rođen je 7. studenog 1984. u Rijeci. Osnovnu školu i opću gimnaziju završio je u Crikvenici. Na Veleučilištu u Rijeci stekao je zvanje magistra cestovnog prometa. Nakon toga odlazi u Bogoslovno sjemenište „Ivan Pavao II.“ te upisuje Katolički bogoslovni fakultet u Rijeci. Nakon završene dvije godine filozofije nastavlja školovanje u Rimu, koje završava 2023. godine.
U osnovnoj školi redovito pohađa vjeronauk i ministrira u svojoj župi. U srednjoj školi počeo se zanimati za znanost i tehnologiju te, razmišljajući na znanstven i svjetovan način, napušta vjeru i postaje ateist. Nakon desetak godina Bog ponovno ulazi u njegov život.
Na trećoj godini studija prometa počinje razmišljati o svećeništvu, no prije toga završio je fakultet. Nakon toga donosi odluku da želi biti svećenik i odlazi u sjemenište u Rijeku te upisuje filozofsko-teološki studij. Tamo provodi dvije godine nakon kojih odlazi na daljnji studij u Rim s namjerom stjecanja dubljeg teološkog znanja te upoznavanja različitih kultura, mišljenja i duhovnosti.
Kao đakon pastoralnu je praksu stjecao u župi Jelenje te je nakon svećeničkog ređenja preuzeo službu župnog vikara.
Silvije Jakšetić
(član duhovne obitelji Omnia Deo)
„Zahvalan sam dragom Bogu na najuzvišenijem pozivu koji neka osoba može na ovom svijetu dobiti, a to je svećenički poziv. Potpuno nezaslužen dar koji primam s velikom odgovornošću, svjestan svoje nedostojnosti. U tom velikom daru od Boga, želim Bogu uzvratiti i nadoknaditi ljubav za sve kada Mu nisam uzvraćao i za sve one koji Mu ne uzvraćaju. Želim tu ljubav koja puni moje srce širiti drugima. Uz Božju pomoć i milost, želim njegov put slijediti i Očevu volju izvršiti. Sve one duše koje mi Bog stavi na moj svećenički put, želim dovoditi njegovom Presvetom Srcu.“
Rođen je 9. studenog 1978. godine u Našicama, s prebivalištem u Podgoraču (Požeška biskupija), od oca Luke i majke Agate r. Bukal. Ima starijeg brata Julija.
Nakon školovanja u Podgoraču i Našicama, u Zagrebu upisuje Šumarski fakultet te nakon dvije godine odustaje i upisuje Fakultet prometnih znanosti na kojemu diplomira 2005. godine te do 2017. radi u autoindustriji.
Intenzivniji susret s Gospodinom dogodio se 2014. godine kada započinje živjeti svoju vjeru na način kako to Bog želi i otada na misu ide svaki dan u Župi BDM Žalosne u Zagrebu. Prvi susret s Javnim vjerničkim društvom Omnia Deo bio je u travnju 2015. godine, a od lipnja te godine redovito sudjeluje na susretima molitve zajednice u Zagrebu te na hodočašćima i duhovnim obnovama koje zajednica organizira. U svibnju 2018. godine riječki nadbiskup Ivan Devčić prima ga za bogoslova Riječke nadbiskupije te upisuje Katolički bogoslovni fakultet – Teologija u Rijeci gdje je diplomirao 21. rujna 2023. Kao đakon pastoralnu je praksu stjecao u župi u Crikvenici, a nakon svećeničkog ređenja dobio je službu župnog vikara.
Alen Markić
(član duhovne obitelji Omnia Deo)
„Dar svećeničkog poziva promatram kao najveći dar koji sam primio od Boga i kao najveći iskaz Božje ljubavi i milosrđa prema meni. Uzdam se da će mi Bog udijeliti milost da i ja budem milosrdan prema svima onako kako je On milosrdan prema meni.“
Rođen je 19. kolovoza 1985. godine u Kaknju (BiH), od oca Berislava i majke Janje r. Kordić te kršten u Župi sv. Ivana Krstitelja u Kraljevoj Sutjesci. Ima mlađu sestru Andreu.
Od svoje sedme godine, odnosno početka rata, zajedno s roditeljima izbjegao je u Hercegovinu, u blizinu grada Stoca. Tamo je završio osnovnu i srednju Ekonomsku školu. Nakon završene srednje škole prijavio se na dragovoljno služenje vojnog roka u Čapljini. Odsluživši vojni rok zaposlio se u Benkovcu na poslovima eksploatacije kamena, a radio je neko vrijeme u Austriji i Njemačkoj u građevinarstvu.
Veći dio svoga života proveo je živeći bez vjere i odnosa s Bogom. Nakon krizme udaljio se potpuno od crkve, sve do 2012. godine, kada ga Gospodin pohodi svojom milošću i poziva na put obraćenja. Upoznao je karizmu tada Euharistijske zajednice Srca Isusova, danas Javnog vjerničkog društva Omnia Deo, a osobito svećeničko bratstvo koje je prepoznao kao onaj oblik služenja kojim se i sam želio ostvariti u Crkvi, u zajedništvu s braćom. Koncem 2016. godine postaje član zajednice Omnia Deo, a preko zajednice došao je u Rijeku te 2018., na poziv tada riječkog nadbiskupa Ivana Devčića, postaje bogoslov Riječke nadbiskupije gdje završava i teološki studij.
Kao đakon pastoralnu je praksu stjecao u župama Čabar i Tršće, a nakon svećeničkog ređenja u tim je župama dobio službu župnog vikara.
Apolinar Barbiš
(član duhovne obitelji Omnia Deo)
„Zahvalan Bogu na daru svećeničkog poziva, želja mi je da uzvratim Bogu na svu ljubav i milosrđe koje mi u mome životu pruža. Želio bih biti svećenik po Srcu Isusovu i u svome svećeničkom služenju iz dana u dan sve se više suobličavati Isusu Kristu, služeći Bogu i braći ljudima u potpunosti i do kraja.“
Rođen 5. listopada 1994. godine u Rijeci, od oca Pavla i majke Katice r. Bajčić, svoje djetinjstvo i ranu mladost proveo je u Malinskoj na otoku Krku. Osnovnu školu završio je u Malinskoj, a klasičnu gimnaziju u Pazinu. Nakon srednje škole, 2013. upisuje Matematički fakultet na PMF-u u Rijeci i uspješno diplomira 2018. godine. Osjetivši svećenički poziv, već iste godine upisuje Filozofsko-teološki fakultet u Zagrebu kao svećenički kandidat Zagrebačke nadbiskupije.
Na drugoj godini fakulteta upoznaje Javno vjerničko društvo Omnia Deo, postaje članom zajednice i ujedno ga kao svećeničkog kandidata Riječke nadbiskupije prima nadbiskup Ivan Devčić.
Kao đakon pastoralnu je praksu stjecao u župama Čavle, Cernik i Kukuljanovo, a nakon svećeničkog ređenja dobio je službu župnog vikara u tim župama.
Iz rubrike: Reportaža
Prve „Sportske igre mladih Sv. Vida 2024.“
Brojka od 220 sudionika svjedoči da je ovakav spoj sporta i duhovnosti mladima bio potreban. Uz sport mladima su ponuđeni i duhovni sadržaji, ispovijed, misa i svjedočanstvo obraćenja bivšeg boksača Marina Slavića.